E dislocat gâtul. Asta e.
Se poate întâmpla. N-am mai văzut așa ceva, dar se poate.
Da, și? Repară-l.
- Cum? - Nu știu. Fă-o!
N-aș ști de unde să-ncep, Madeline.
Pentru numele lui Dumnezeu!
Dragă, cred că am nevoie de un doctor.
- Care-i problema cu tipul ăsta? - E la ușa morții!
Doctore, e la ușa morții.
De ce nu mă lași pe mine să decid asta?
Care pare să fie problema?
Am căzut pe scări.
E ceva rupt?
Nu prea cred. Adică, ar fi durut, nu?
Bănuiesc că da.
Poate încheietura mâinii, iar gâtul îl simt inflamat.
Să te examinăm puțin. Care încheietură e?
Așa.
- Doare când fac asta? - Nu.
- Dar acum? - Nu.
- Ok, acum? - Nu.
- Asta nu doare? - Nu.
Îmi spui că nu doare când fac așa?
Nu doare. Ți-am spus.
Bine, despre ce-i vorba la gâtul tău?
Mă doare când îl mișc, știi?
Poate doar...
Bine, sigur. Înțeleg.
- Dar șocul? Ar trebui să verificăm? - Ar putea fi un șoc.
Ar putea fi un șoc.
Ce-i...
Ce? Ce-i? Care-i problema?
E interesant.
E ok.
Cred că asta e tot.
- Pot să iau o gură? - Desigur.
Păi, uite cum facem, cu acest lucru ciudat...
Încheietura ta, din câte îmi dau seama,
e fracturată în 3 locuri.
Și ți-ai sfărâmat 2 vertebre.
Nu pot fi sigur fără o radiografie.
Dar ieșirea osului prin piele, nu e un semn bun.
Și, temperatura corpului tău e sub 26 de grade...
și...
inima ta a încetat să mai bată.
Ce naiba înseamnă asta?
Exact! Exact ceea ce...
Cred că... am să cer o a doua opinie.
Doctore?
Păi, se putea mai rău.
- Te voi examina eu. - Nu.
- Stai nemișcată. - Nu mă atinge.
- Dumnezeule, are dreptate. - Nu are. Nu fi ridicol.
- E incredibil. - Ce înseamnă dacă are dreptate?
Încalci toate legile naturale pe care le cunosc.
Ce lege am încălcat?
Încalci toate legile naturale pe care le cunosc!
Stai acolo, vorbești cu mine, dar ești moartă!
Mă duc după ajutor!
Am nevoie de un doctor! Camera 147!
Hei! Hei!
Terapeut respirator la E.R. Terapeut la E.R.
Unde sunt toți doctorii?
Nu, nu, nu! Nu laboratorul!
Faceți loc.
- Ce avem acum? - Nu are puls!
Unde-i?
Îmi pare foarte rău, domnule. Știu cât de dificil e.
Nu înțelegi. Ea nu...
Asta e foarte greu de explicat.
Știu că e. Cum poate cineva să explice?
- Unde e soția mea? - Nu-ți fă griji pentru ea acum.
Du-te și jelește-o în liniște.
- Unde e soția mea? - E moartă. E la morgă.
La morgă! Va fi furioasă.
- Ajutor! - Da, sunt eu, dragă.
Oh, Ernest!
Am leșinat și când m-am trezit totul era întunecat.
Am tot țipat și țipat și țipat.
Nimeni nu m-a auzit. Nimeni nu a făcut nimic.
Apoi n-am știut unde eram și m-am speriat.
E ok. E în regulă.
Ernest, sunt la morgă.
- De ce sunt la morgă? - E ok!
Ascultă! Înțeleg acum. E incredibil!
Fizic e imposibil, dar acum înțeleg.
- Ei cred că am murit, Ernest. - Da! Dar nu ai murit!
În toate înregistrările medicale,
așa ceva nu s-a întâmplat niciodată unui om.
Da, și de ce mi s-a întâmplat tocmai mie?
Știi ce ești, dragă?
Ești un semn. Ești un semn, o tufă în flăcări!
- Sunt? - Desigur.
Ni s-a spus că ne e locul împreună.
Și sunt provocat.
Nu înțelegi, Madeline? E un miracol!
Oh, Dumnezeule!
Rahat!
Formaldehidă.
Ce Dumnezeu?
Fir-ar să fie.
Nu e balanța bună.
- Cum merge, Ern? - Nu vreau să mă grăbesc, Madeline.
Cine tot suna?
Cine e?
Nu pot fi întrerupt așa!
Trebuie să stai nemișcată.
- Ce-i? - Madeline!
- Ți-am spus să nu te miști. - Care-i problema?
- Îmi mai trebuie terebint acum. - Suntem pe terminate?
Partea luminoasă a ochilor tăi nu e în echilibru. Vrei să se holbeze lumea?
Nu pot folosi petrol lampant fiindcă afectează pielea.
Unde-i?
Oh, Doamne, Helen! Ce faci aici?
Ce ai pe mâini? Sânge?
- Vopsea! - Vopsea?
Ce ai făcut de ai vopsea pe mâini?
- Vopsesc. - Ernest.
Faci ceva ciudat cu Madeline?
- Definește ciudat. - Haide, Ernest. Să o văd!
Ascultă, Helen.
- Ar trebui să ieșim să vorbim. - De ce șoptești?
- Se odihnește și e prost dispusă. - Ești nebun?
- Se odihnește! - Nu se odihnește.
E moartă, Ernest, așa cum am vrut, așa cum am plănuit împreună.
Ai uitat? Poate că ai făcut-o singur, dar nu pot pleca acum.
Nu după ce ne-ai pus pe amândoi în pericol!
Trebuie s-o îngropăm în Death Valley și să terminăm cu ea pentru totdeauna.
- Trebuie să mă asculți. - Termină. Își merită soarta.
Era o distrugătoare de cămine. Era o devoratoare de bărbați.
Și era o actriță... slabă.
- Vrei te rog să asculți! - Încetează!
Madeline nu e gata pentru a fi îngropată încă.
- E sus, se odihnește. - Oh, bine!
Dacă nu e moartă, spune-i să vină aici.
Spune-i să vină aici, în fața mea...
- Și să mă pupe în... - Să te pup unde?
- Mad? - Hel.
- Dragă. - Ce ați...
plănuit voi 2 aici, sau să spun, ce altceva ați mai plănuit?
Ești furioasă, dragă? Ești foarte furioasă?
- Trăiește. - Madeline?
Oh, mama! Helen, cred c-ar trebui să pleci imediat.
Întrevăd o situație foarte rea aici.
Dragă? Madeline?
Vreau doar să știi un lucru, Hel.
Eu ți-am făcut asta.
Madeline!
Oh, Dumnezeule!
- Ce ai făcut? - Ce am făcut? M-am apărat.
Uneltitorule, conspiratorule!
- E moartă! - Este?
Acestea sunt momente pentru care merită să trăiești.
Dumnezeule, Madeline, a fost oribil. A fost brutal.
A fost stupid! Poliția, Madeline! Poliția!
Ce vor face? Mă vor băga la gazare? Mare scofală.
Viața în închisoare? Știi ce înseamnă asta pentru o persoană în starea ta?
- Negativistule. Lasă-mă să savurez momentul. - Dar vecinii?
Vecinii? În 12 ani în Los Angeles, ai văzut vreun vecin?
Trebuie să gândesc!
Unul din noi trebuie să fie rațional.
Sunt complet rațională. O vom îngropa.
În Death Valley. Tu și cu mine.
Mai mult ca sigur că nu!
Oh, nu? Cuvinte puternice de la un asasin fugar,
fiindcă exact asta ești, Ernest.
Și dacă poliția va primi un telefon anonim în legătură cu tine...
și mă vor găsi pe podea fără respirație, fără puls?
Nimeni nu poate face pe mortul mai bine decât mine, Ernest.
Ce le vei spune? Vei fi foarte popular în închisoare.
- În închisoare? - În închisoare.
Știi ce le fac republicanilor moi, cheloși și supraponderali...
în închisoare, Ernest?
Aduc lopețile, dragă.
Și ea chiar a plătit pentru astea la magazin.
Nu îți place?
- Vei sta acolo? - Ce?
- Nu voi fi complice singur. - Te voi ajuta.
- Mă bucur să ajut. - Ajută-mă aici. Apuc-o de capăt.
- Mă bucur să ajut. - Punem cadavrul aici.
Ziua de azi chiar s-a îmbunătățit, nu?
Ai observat cum unele zile încep aiurea...
și apoi brusc ceva minunat se petrece și toată perspectiva ta...
se schimbă dintr-o dată.
Chiar că a fost neașteptat lucrul acesta.
Uită-te la mine, Ernest, uită-te la mine. Sunt udă leoarcă.
Și pare să fie ceva în neregulă cu bluza ta.
Am o gaură în stomac.
Am o gaură în stomac!
Da, și încă trăiești.
- E încă un miracol! - Ba nu.
Ai băut licoarea!
Cum de știi despre asta?
- Și tu ai băut-o. - Păi, abia aveam nevoie de ea.
Deci de aia arăți astfel și ești moartă.
- Când ai luat-o? -26 octombrie 1985. Mult înaintea ta!
- Ce tot spuneți acolo? - Licoarea!
- Cât ai plătit? - Tot ce aveam.
- Și a fost ieftin! - Ați băut o poțiune?
- Cartea frumuseții pe fundul meu! - Stați puțin.
Nu cred că asta e un miracol deloc!
Ești o mincinoasă, o farsoare și pot să văd prin tine!
Apropo de asta, ca prietenă, îți dau un sfat.
Eu una n-aș purta costume de baie o vreme.
Cel puțin, costume din două piese.
Sau dacă eu...
Fir-ar să fie. Tocmai am rezolvat asta.
En garde.
- Târfă. - Fetelor!
Să ne calmăm. Sunt sigur că putem rezolva asta pe cale amiabilă...
Trebuia să înveți să nu concurezi cu mine. Câștig mereu.
Poate câștigi mereu, dar niciodată nu joci cinstit.
Cu-i îi pasă cum joc? Contează că câștig!
Voi fi sus.
Asta fiindcă îți poți ridica picioarele mai sus decât oricine.
Dar uită-te la tine acum! Nu poți ridica o sprânceană fără operație!
Am ridicat mai mult de o sprânceană la vremea mea.
Târfă slabă, prefăcută și goală pe dinăuntru!
Ți-ai pierdut unicul tău talent.
Eu am avut un talent în plus față de tine, fostă grasă!
Da! Nu! Oh, fir-ar!
Asta nu are rost! Stai puțin, e ridicol!
Niciodată nu ne putem face rău! Nici măcar nu putem provoca durere!
Durere!
Îți spun eu despre durere! Bobby O'Brien!
Scott Hunter! Ernest Menville! Asta e durere!
I-am iubit pe fiecare și ei m-au iubit.
Nu mai vorbesc cu tine, până nu ești cu capul pe umeri.
Doar pe ei i-am avut și tu mi i-ai luat.
Nu fiindcă îi iubeai, nu fiindcă îți păsa...
doar ca să mă faci să sufăr.
- Nu-i adevărat! - Mincinoaso!
- Tu m-ai atacat prima! - Eu?
Crezi că eram oarbă, surdă?
Auzeam ce vorbeați tu și prietenele tale despre mine?
- Credeați că sunt ușuratică. - Oh, te rog. Ești nebună.
Atunci cum de nu m-ai invitat la nici una din petrecerile organizate la tine?
Pentru că am crezut că nu te-ai simți bine.
- Nu eram obișnuiți... Încetează! - Încerc.
- Nu eram obișnuiți să avem... - Gunoi în casă!
Eviți problema. Mi-ai furat iubiții să-mi faci rău intenționat!
- Nu e adevărat! - Recunoaște!
Nu, tu să recunoști. Privește-mă în ochi...
și recunoaște că mă considerai ușuratică.
Bine, credeam că ești ușuratică.
Eu ți-am făcut rău intenționat.
Și îmi pare foarte rău.
Și mie îmi pare rău.
Ern, dragă.
Helen și cu mine vrem să ne cerem scuze pentru scena de jos.
- Am scos-o din sistemele noastre acum. - Da, slavă Domnului.
A fost așa de groaznic să te urăsc și să te invidiez tot acest timp.
M-ai invidiat? Eu te-am invidiat!
- Nu se poate! - Ba da.
- Mai exact ce parte ai invidiat? - Notele tale, de exemplu.
Scuzați-mă!
Am vrut să vă spun la amândouă că am luat o decizie...
foarte importantă și de durată.
- Plec. - Poftim? Pleci? Nu.
- Avem nevoie de tine. - I-am promis lui Hel că o repari.
Și Maddie are nevoie de puține aranjamente.
- Tu prima. - Oh, ce drăguță ești!
Mulțumesc. Ern?
Haide. Ce zici? De dragul vremurilor apuse.
Te rog!
Cu o condiție. Când am terminat, plec.
Nu mă căutați. Nu întrebați de mine.
Nici măcar nu vă mai gândiți la mine.
N-am nici o problemă cu asta. Tu?
Nu mai am.
E incredibil!
Fără cusur! Nici un por!
Spune ce vrei despre Ernest, dar omul e un geniu.
Într-adevăr. E un geniu.
Stai. Ai ceva.
Probabil nu trebuia să fac aia!
- Cred că e încă proaspătă. - Poate Ernest repară asta?
- Da, îl chem până nu pleacă. - Dar stai puțin.
Și dacă se repetă?
Și dacă pălește? Și dacă nu rămâne?
- Se va întoarce pentru retușuri? - Chiar dacă o face,
tot nu va trăi o veșnicie.
- Nu e bine. - Ce vom face?
- Va trebui să bea licoarea. - Da!
Îl vom duce la Lisle. Îl va convinge ea.
Nu va merge la Lisle. L-ai auzit. S-a hotărât să plece.
E adevărat. Trebuie să respectăm asta.
Știu. Îl vom droga.
Ern, dragă.
Taxi-ul meu a venit?
Ne-am gândit că poate vrei micul dejun.
Știi, mă gândeam acum...
Mă întrebam. Mă întrebam de ce...
n-am împachetat aceste lucruri acum 5 ani,
acum 6 ani, acum 10 ani, în loc să rămân aici...
și să sufăr fiecare ofensă și fiecare umilire.
Îți spun eu de ce. Pentru că am făcut o promisiune...
și aia înseamnă totul pentru mine.
Da, e foarte nobil să te ții de cuvânt.
Ernest? Băutura ta?
Știi cum se numește cineva care își ține cuvântul indiferent de ce se-ntâmplă?
- Indiferent ce se-ntâmplă? Știi? - Nu.
Un idiot. De acum înainte voi fi acel tip de idiot care vreau eu.
Un idiot cu un minim de mândrie, fiindcă știi ceva?
În sfârșit mi-am dat seama de ceva. Mi-am respectat promisiunea.
Până când moartea ne va despărți.
Păi, voi fetelor sunteți moarte.
Și eu petrec.
Noroc.
Mai știți ceva?
Beau prea mult.
Ce?
Mă bucur să văd că nu dormi, dr. Menville.
Sper că nu te deranjează...
că Harry și Dick au trebuit să te îmbrace.
Nu erai îmbrăcat adecvat pentru această ocazie.
Ce ocazie?
Dau o petrecere sus.
Dau o petrecere în fiecare primăvară pentru clienții mei.
În regulă.
Bine.
- Ce vrei de la mine? - Ție...
Aș vrea să-ți dau un cadou.
Cadoul vieții...
și a tinereții veșnice.
Ți-am văzut soția și prietena.
Ai făcut o treabă genială.
Arată-mi mâinile.
Haide. Nu mușc.
Ce faci?
Te iubesc.
Dumnezeule!
Oh, mulțumesc.
Dar nu fi modest. Asta faci tu.
Asta ai făcut mereu.
Ai oprit timpul pe fețele oamenilor și pe mâinile lor.
Ești ca Don Quixote,
alimentai moara naturii.
Bea.
Hai.
E completarea muncii tale de-o viață.
Tu le-ai dat altor oameni tinerețe...
și ți-ai irosit-o pe a ta.
Bea!
Vei putea lucra din nou... pentru totdeauna.
Bea.
Bea! Dr. Menville!
Meriți încă o șansă. Bea!
Fă alegerea corectă! Singura alegere!
Bea! Siempre viva!
Trăiește veșnic!
După aceea ce?
Ce?
- Ce se întâmplă după aceea? - Ce?
Nu vreau să trăiesc veșnic.
Sună bine, dar ce-o să fac? Și dacă mă plictisesc?
- Ce? - Și dacă voi fi singur?
Cu cine voi sta, cu Madeline și Helen?
Și dacă mi se întâmplă ceva? Și dacă sunt ciopârțit?
Și dacă sunt împușcat? Și dacă cineva mă împinge...
Și dacă voi cădea pe un grup de scări sau ceva de acest gen?
- Dar nu îmbătrânești în veci. - Dar restul, toți vor îmbătrâni.
Va trebui să-i privesc pe toți din jurul meu cum mor.
Nu cred că asta e corect.
Ăsta nu-i un vis. Ăsta e un coșmar.
Voi trebuie să fiți opriți.
Dick, Tom, Harry.
Luați-i licoarea!
- Prindeți-l! - Relaxează-te. Nu ajunge departe.
Nu la vârsta lui.
Bun venit, tuturor. Lisle va coborî în câteva minute.
Mai întâi, trebuie să vă reamintesc celor care v-ați înscenat morțile...
despre politica noastră foarte strictă împotriva...
aparițiilor în public să luați câteva ziare.
Nu voi da nume. Vă știți foarte bine.
Încercam să mă distrez. Asta-i tot.
Uite! Acolo e Ernest!
Oh, Dumnezeule! Tot arată ca naiba.
Nu cred că i-a dat licoarea cea bună.
Uite!
Încă o are!
Să mergem.
Oh, adunați-vă toți.
Lisle va fi cu noi în câteva secunde.
Domnilor, vă rog, închideți ușile încăperii.
Urcă.
Idiotul!
Oh, mama!
Ernest!
- Helen! - Ia-o!
- Eu... - Ernest!
Ernest! Ia-o!
Ia-o!
Ernest! Mai ai licoarea? O mai ai?
Găsește-o!
E singura cale să supraviețuiești dacă vei cădea.
Bea-o! Bea-o sau vei muri!
După ce cazi, te poți monta la loc iarăși.
Bea-o!
- Bea-o! - Bea-o!
Bea-o!
Trebuie!
Avem nevoie de tine!
Îmi pare rău, dragelor.
Sunteți pe cont propriu.
Deci termini în curând sau nu?
Oh, da! Termin foarte curând.
A fost destul de plăcut.
Ar fi bine pentru voi să-l aduceți înapoi.
- Da? - Nimic. E prea târziu. A scăpat.
- Fir-ar! - Am spus să mergem la aeroport!
- N-ai spus așa ceva. - Știam ca nu se va întoarce aici.
- Ai toate răspunsurile, așa-i? - Uite!
Mi se duce pielea deja!
- Și mie! - Cine va repara asta?
Am dat de belea. Ernest nu mai e.
Nu putem merge înapoi la Lisle. Ne-a spus s-avem grijă de trupurile noastre.
- Și uită-te la noi! Suntem moarte! - Da!
Asta e jenant.
Știi ce-i asta? E o simplă problemă de întreținere!
Da, asta înseamnă păstrarea. Trebuie să avem grijă de noi.
Trebuie să avem grijă una de cealaltă.
Eu îți voi picta fundul ție, iar tu mie.
- Cine și-ar fi imaginat? - Da.
- Tu și cu mine, împreună. - Da, știu.
Depinzând una de cealaltă.
Vopsindu-ne una celeilalte fundul.
- Zi și noapte. - Oh, da. Pentru totdeauna.
Pentru totdeauna.
Ne-am adunat aici astăzi pentru a onora decesul...
unui bărbat curajos și vizionar.
Acum, dr. Ernest Menville mereu a simțit că viața începe la 50 de ani.
Și din moment ce știm atât de puține lucruri despre Ernest, înainte de această vârstă,
poate în cazul lui, e chiar adevărat.
Pentru că abia la 50 de ani a cunoscut-o pe adorabila să soție, Claire,
cu care a avut 2 fii și 4 fiice...
și ca un patriarh biblic...
a început să răspândească mesajul speranței...
copiilor săi adoptați din toată lumea.
Un academician genial cât și un om necioplit,
dr. Menville și-a urmat viguros varietatea de ocupații...
nu dintr-o ambiție personală...
ci pentru a înălța lumea pentru noi...
și pentru a o face mai bună față de cum a găsit-o el.
Oh, și asta a făcut.
Clinica Menville de Consiliere Familială,
Centrul Menville pentru Studiul Femeilor,
și desigur, capitolul AA al lui Ernest va continua mult după moartea sa.
A fost pentru el o aventură încântătoare.
Cine dintre noi nu l-a cunoscut pe Ernest poznașul?
Ernest povestitorul?
Toți am auzit povestirile sale despre morții vii din Beverly Hills.
- Dar vedeți voi... - Oh, ce-i?
- Nu plângi, așa-i? - Nu plâng.
Mi-a intrat ceva în ochi.
Ai acel număr 9 acrilic?
Uite. L-am pus în geanta ta.
Probabil l-am scăpat pe undeva.
- Nu. L-am pus în geanta ta! - Ei bine.
Cine putea să scape un tub mare de spray colorant, pentru Dumnezeu?
Îl aveam când am plecat de la mașină, ok?
Să plecăm naibii de aici.
Eu cel puțin, sincer cred că acest profesor, acest binefăcător,
acest om, a avut o cale proprie...
A învățat secretul vieții eterne.
Și e aici, printre noi, în inimile prietenilor săi.
Și secretul tinereții veșnice e aici...
în viețile copiilor săi și a nepoților săi.
În opinia mea, dragul nostru Ernest...
e un om care, într-adevăr...
va trăi veșnic.
Bla, bla, bla, bla, bla.
Ce ai făcut cu acel tub de spray colorant?
Haide. Gata. Lasă-mă să văd ce ți-ai făcut.
Oh, da, ești toată lichidă.
- Cred că arăt ridicol. - Nu cred să observe cineva.
Dar cred că vei avea nevoie de o mică lipitură la bărbie, dragă.
- Trebuie să merg la magazin. - Oh, acum, haide!
Cum ai putut să pierzi un tub de spray?
De ce trebuie să duc eu totul? Tu porți o poșetă de copil.
- Unde l-ai văzut ultima dată? - Dacă mi-aș aminti, aș ști unde e.
- Un tub plin de spray colorant. - Lasă-l!
A mers vreodată? Când m-ai întrebat unde am văzut ultima dată ceva?
Da. Când ți-ai pierdut arătătorul.
- Nu l-am pierdut. S-a rupt. - Asta fiindcă ai rupt...
Ajută-mă! Picioarele nu-mi mai funcționează! Ajută-mă!
Îți amintești unde ai parcat mașina?
Traducerea și adaptarea MARIUS VOICU POP - marioland@email.ro